Moldova ir uzskatāms piemērs, cik tālu pretēji nacionālajām interesēm iespējams aiziet, ja lielākā daļa valsts iedzīvotāju gadiem dzīvo zem normāla dzīves līmeņa, ja gandrīz visu ekonomikas nozīmīgāko daļu kontrolē daži vai pat viens lieloligarhs (kā tagad), ja nav labu un izglītojošu nacionālo mediju, bet informatīvo telpu lielā mērā aizpilda “neitrālie” Krievijas TV kanāli, ja valsts vadītāji (tajā skaitā no demokrātisko spēku puses) nespēj runāt tiešu valodu, piemēram, saukt separātiski noskaņotajā Piedņestrā izvietotos Krievijas karavīrus nevis par miera uzturētājiem, bet gan par okupācijas spēkiem.